Plummer - Summen af Kardemommen. Kurt Lassen.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhhTDhpyLwrsJ5mjX4b5k4xC9qGfFm1YqzlFCKZNbRAMP0UAYYhqoGMQuKFDD9J0Rr_Gd_ZTQ9j_xSOFLQeE9WCQBmhivGsOfhrt9BO-7l2VE0qU7vZ-0syQaXhAY-lIsct5eKs/s200/plummer.jpg)
Først blir man pisseirriteret over, hvor ublu Plummer praler - og tænker, hvorfor tjekkes oplysningerne ikke af Lassen? Dernæst kommer der en kilde på, der skyder det hele ned - men det fungerer heller ikke, for det er en anonym eks-kollega, der kan have alle mulige dagsordener. Det er jo ikke at undersøge noget, det her - det er blot at åbne mikrofonen for enhver, der anonymt har lyst til at svine hinanden til. Der er kun et befriende element i det: at sådan her foregår det jo ALTiD! Og på den måde er bogen et vældigt interessant røntgenbillede af mudderkastningens anatomi.
Han beskylder Lisbeth Knudsen for fusk. Hun kalder ham vanvittig. Han siger om hende: "det siger noget om, hvorfor hun ikke skulle være generaldirektør, hvis hun ikke vidste, hvem jeg var". Eller senere, s. 106: "Lisbeth er paranoid ... Hun lyver for sig selv ... Lisbeth er ikke en god holdspiller" og så næste side "jeg har altid opfattet hende som en særdeles seriøs og hæderlig kvinde".
Kurt Lassen konkluderer i begyndelsen af et afsnit: "den politiske dagsorden er Kenneth Plummer totalt immun overfor. Har ingen forståelse for dens eksistens og afviser den blankt" (s.61.) - siger HVEM??
Eller hvad med den her: "Jeg talte for eksempel godt med Jens Rohde. Han er jo Liverpool-fan. Ligesom Brian Mikkelsen og Kristian Thulesen Dahl".
Der er kun en gruppe helte for Lassen: medarbejderne, der ser byggeriet af koncerthuset og på "hvert eneste stykke jern, der blev bøjet i det tiltænkte arkitektoniske mesterværk" som om det "stak helt ind i eksistensen på hver enkelt medarbejder" s. 109. Og nåja, affødte en sparerunde. Hvor Lassen blev fyret. Men det har NATURLIGVIS intet med sagen at gøre. Og derfor nævnes det ikke med ét ord.
Bogkompagniet, 2010, 206 sider.